117 AC Imperiul Roman se intinde din nordul Africii până la Marea Caspica, dar cea mai periculoasă zonă, este cea din nordul Marii Britanii
In această zona armata Romei intâmpina o puternică rezistență din partea "Picților".
Uzând de tehnici ale luptei de gherilă si profitând de avantajul terenului, picții au oprit inaintarea Romană.
Razboiul dura de douazeci de ani, dar Roma a dat ordinul sa fie cuceriți, indiferent de câți oameni era nevoie.
CENTURIONUL
Traducerea Și Adaptarea: RRZXXX
Numele meu este Quintus Dias.
Sunt soldat al Romei.
Și acesta nu este nici începutul și nici sfârșitul povestirii mele.
2 săptămâni mai devreme
Inch-Tuth-Il - Garnizoana cea mai apropiată de frontiera din nord
Doi ani la frontieră.
Locul ăsta este mizeria lumii.
Chiar și pământul ne vrea morți.
Centurion Dias, este prea frig ca să stai să privești.
Nu este schimbul meu. Mă întreb doar ce este acolo.
Patrulele or să se întoarcă la răsărit. Ar trebui să dormi.
Cu cât stăm mai mult, cu atât ne intră frigul și umezeala mai profund în oase.
Iar ploaia face loc doar vântului tăios din nord.
În timp ce pierdem oameni curajoși datorită cangrenei și a degerăturilor,
regele pict Gorlacon
și-a trimis armatele să atace de voie de-a lungul frontierei.
- Domnilor. - Bună seara, dle.
O noapte geroasă pe front.
Tatăl meu credea că pentru a învinge cu adevărat un inamic,
trebuie să-l cunoști mai bine decât pe tine însuți.
Eu îl cunosc bine pe acest inamic.
Atacă doar după puterile lor, și nu se lasă atrași într-o luptă deschisă.
În loc de asta, ne atacă pe rând până sângerăm,
ascunzându-se în întuneric precum animalele,
lovind puternic și rapid, apoi retrăgându-se înapoi în noapte.
La venirea zorilor ne numărăm pierderile și ne înmormântam morții.
Ăsta este un nou gen de război, un război fără onoare, fără sfârșit.
Haideți! Haideți!
Marcus, călărește la Agricola!
Poarta. Mișcă!
Mișcă-te, soldat!
- Gratus. - Salvează-te.
Du-te naibii!
Ar trebui să-i ucidem pe toți.
Acesta poate fi util. Vine cu noi.
Virilus! Virilus!
York, garnizoana Legiunii a IX-a
Învingătorul.
- Așa! - Da!
Din nou!
Suficient!
Ai luptat bine, acum bea cu mine.
Septus, mai multă bere.
Din nou, Virilus.
Ești un bețiv. Un bețiv urât.
Și nu prea inteligent.
De zece ori nu este suficient să știi că ești învins?
Du-te naibii! Din nou!
Încă o dată!
Septus, la comanda ta. Și ai grijă în lateralul meu.
Haide!
- Virilus! Virilus! Virilus! - L-ai învins.
Virilus. Virilus.
Nu știe să piardă.
Septus?
Ce mai așteptați, un ordin?
Duceți-vă acolo!
La naiba, asta trezește un om din beție rapid!
Când vor învăța oamenii să nu se mai pună cu cei din Legiunea a IX-a?
Unii spun că este împotriva regulamentelor ca tu să fii văzut bând cu soldații legiunii
Septus, vechiul meu prieten, ei uită. Sunt un soldat al legiunii.
- Soldat, te-ai bătut? - Să mă bat este slujba mea.
Am un mesaj pentru generalul tău.
Acum, arată-mi în ce direcție este, înainte să pun să fii biciuit.
Cine ești?
Sunt trimisul personal al guvernatorului Agricola.
Îți sugerez să te dai jos de pe calul ăla și să-mi dai mie mesajul
înainte să pun eu să fii biciuit!
Dle general! Va fi plăcerea mea.
Toate permisiile sunt anulate.
Agricola mobilizează Legiunea a IX-a. Mergem la război, Septus.
Anunță-i pe ofițerii superiori să strângă tabăra și să pregătească oamenii.
- Îmi pare rău, dle general... - Întoarce-te la Agricola de îndată.
- Spune-i că plecăm peste o oră. - Da, dle general.
Nenorociților!
Este timpul să mori, romanule.
Aeron.
Gorlacon. A fost un simplu fermier până când soția lui a fost ucisă.
Apoi a pus deoparte plugul și a ridicat sabia.
A schimbat felul în care luptau picții. A funcționat.
A schimbat situația, așa că l-au făcut rege.
Nu o să renunț!
Ce intenționează Agricola cu poporul meu?
- Du-te naibii, pictule! - Când o să își trimită armatele în nord?
Sunt un soldat roman! Nu o să cedez!
Cunoaște-ți inamicul, fiule.
Roma te va face să sângerezi pentru asta.
Mai întâi tu, centurionule.
Carlisle, sediul guvernatorului Britaniei, Julius Agricola
Nu-mi pasă cum o faci, dar ucide-i.
Și adu-l pe Gorlacon în fața mea în lanțuri.
Dle guvernator, tu ești un politician, eu sunt doar un simplu soldat.
Dar nu sunt atât de simplu încât să nu pot vedea că urmărești o întoarcere la Roma.
Oasele mele tânjesc după Roma. Locul ăsta este un cimitir al ambiției.
Și al oamenilor.
Nu îi voi sacrifica pe ai mei ca să fie pioni în jocul tău.
Înțeleg.
Să fim sinceri, generale.
Cucerirea Britaniei este o cauză pierdută.
Cu o singură lovitură îndrăzneață, putem schimba toate astea.
Cu Legiunea a IX-a sub comanda ta, putem zdrobi acest inamic.
Tu și cu oamenii tăi vă puteți retrage cu avuție și onoare.
Oamenii mei au suficientă onoare.
Suficientă cât să nu respecte un ordin direct?
Ei bine...
Ca să ucizi un șarpe, trebuie mai întâi să-i tai capul.
Trebuie să-l găsesc pe Gorlacon.
Pentru asta, mă gândesc la cineva special.
Generale Virilus, fă cunoștință cu Etain, urmăritoarea de briganți.
Nu poate rosti niciun cuvânt, dar poate vâna orice, pe orice teren.
Jur că are sânge de lup în vine.
Îmi cer scuze pentru teatralism, dar am vrut să demonstrez ceva.
Sclavii nu costă nimic. Încrederea este neprețuită.
Nu știu dacă să mă lupt cu ea sau...
Este mută, nu surdă!
- Am proprii mei cercetași. - Nu ca ea!
Îi cunoaște pe picți. Le cunoaște drumurile, le știe ascunzătorile.
Te va ghida în munți.
Pentru ce stă acolo?
- S-a uitat la tine întreaga noapte. - Am observat.
Nu-și poate lua ochii de la tine.
Haide...
Este mută, neghiobule.
Nu are limbă, prostule. Eu nu m-aș apropia atât.
Nu are limbă, asta este perfect, va avea... mai mult loc pentru asta.
Ai grijă.
Cred că asta înseamnă în limba pictă "Pleacă naibii".
Înseamnă că este o bună căutătoare dacă ți-a găsit scula.
Cred că este dragoste.
Cred că voi face precum a spus idiotul de data asta.
Raportează.
Trei picți călare și un altul, un prizonier, pe jos.
Cred că este roman.
Centurion Remus, preia comanda coloanei!
Rămâi jos! Rămâi jos!
Rămâi jos!
Nu o să obținem nimic de la el.
Nu putem lua prizonieri când mărșăluim. Știi ce trebuie să faci.
Cap sau pajură?
Cap.
Am câștigat.
Îmi pare rău, amice. Ordinele sunt ordine.
Hei?
Mulțumesc Zeilor că m-ați găsit.
Nu zeilor ar trebui să le mulțumești. Ci ei.
Etain, cercetașul nostru pict. Ea te-a găsit.
Cum te numești, soldat?
Eu sunt Quintus Dias.
Al doilea la comandă. De la garnizoana de frontieră Inch-tuth-il.
Ei bine, ne pare rău că n-am putut ajunge aici mai devreme.
- Sunteți coloana care ne înlocuiește? - Nu chiar.
Eu sunt Titus Flavius Virilus, comandantul Legiunii a IX-a.
Am venit aici să căutăm o luptă.
Veți găsi una.
- Generale. - Centurion Dias.
Acum arăți ca un roman. Cum te simți?
Zgârieturi și vânătăi, dle. Nimic care să nu se vindece în timp.
Ei bine, uneori există cicatrici care nu pot fi văzute.
Ai evadat din mâinile lui Gorlacon,
dar trebuie să îți cer să te întorci cu noi în bârlogul leului.
Cel mai bine este să mă întorc în luptă, dle general.
- Ai vorbit precum un soldat. - Gladiator.
Tatăl meu a fost Scipio Dias.
L-am văzut câștigând lupta care i-a adus libertatea.
A fost magnific.
M-a învățat cum să lupt, când să-mi aleg bătăliile.
Vino să-l cunoști pe om.
- Septus. - Dle?
Adu-i acest om o băutură. Cred că o merită.
Vino să ni te alături. Să-ți fie cald. Servește o băutură binemeritată.
Mulțumesc.
Mâine vei călări lângă mine.
Poate mă poți învăța câte ceva despre ospitalitatea picților.
- Thax. Bothos. - Dle.
- Septus, o să îmi fac rondul. - Dle.
Bună seara, dle general.
Nu înțeleg niciun cuvânt din limba picților.
Dacă or să mă prindă vreodată, sunt terminat!
Nu am mai văzut niciun general atât de îndrăgit de oamenii lui.
Ei bine, în instrucție este profesorul nostru, la petrecere este tatăl nostru,
în ierarhie este fratele nostru.
Iar în luptă este Zeul la care ne rugăm să ne salveze sufletele.
- Unde ai citit asta? - Este scris pe peretele toaletei, dle.
- Probabil a scris-o singur. - Este un bastard nemilos și nesocotit.
Și aș muri pentru el fără ezitare.
Este o capcană!
Coloană! În formație de luptă! În formație de luptă!
Rapid! Haideți!
Descălecați! Duceți caii în spate!
Stați apropiați! Rapid!
Stați liniștiți, băieți. Scuturile!
Priviți cu atenție!
Orice ar ieși din ceața aia, camarazi, veți păstra linia.
Quintus, călărește în spate.
Spune-i centurionului Remus să formeze la loc coloana.
- Faceți loc. - Continuați să priviți cu atenție!
Pregătiți-vă!
Priviți cu atenție.
Mențineți linia!
În picioare!
- Quintus. - Bothos.
- Ai supraviețuit. - Da. Acest om mi-a salvat viața.
Brick, aici.
- Generalul? - Nu.
Trebuie să mergem.
- Poți face asta? - Da.
Haide.
Să mergem.
În haosul luptei,
când pământul de la picioarele tale este mânjit de sânge, vomă și urină,
și când măruntaiele prietenilor tăi și ale inamicilor sunt la fel,
este ușor să te întorci spre Zei pentru salvare.
Dar soldații sunt cei care luptă și soldații sunt cei care mor.
Iar Zeii nu își murdăresc picioarele.
- Thax. - Slavă Zeilor că unii am supraviețuit.
Doar tu?
Macros, din cohorta a II-a.
Leonidas, cercetaș secund și scutier.
- Doar noi am rămas? - Am fost depășiți prin inteligență.
Ăsta este totul. Este timpul să mergem casă.
Trebuie să îi găsim trupul generalului. Merită un mormânt mai nobil decât asta.
Generalul este încă în viață.
- Ești sigur? - I-am văzut luându-l în lanțuri.
- În ce direcție? - Spre nord.
- Atunci o să mergem spre nord. - Te duci după picți?
Au patrule care caută în pădurile astea supraviețuitori.
La fel de bine ne-am putea tăia gâturile aici.
Dacă generalul este în viață, este datoria noastră.
- Tu de unde ai apărut? - Din bucătarii.
Bravo, soldat.
Numele meu este Tarak.
Nu sunt soldat, sunt bucătar.
Nu mai ești bucătar.
Căutați și adunați ce puteți, alimente, arme.
Scoateți-vă armurile. O să mergem fără.
Rahat! Acest Macros știe să se miște.
Era alergător la maraton înainte să se înroleze.
- De unde știi asta? - Noi facem mâncarea, știm totul.
Adăpostiți-vă.
Știam eu că nu trebuia să avem încredere în târfa aia.
Știu unde îl duc pe general.
Mișcați-vă.
Pe aici. Peștera.
Urcați munții ăștia. Urcați!
Poftim, niște mâncare.
Nu!
Ciuperci otrăvitoare. Te vor ucide în câteva minute.
Pentru un ochi neantrenat, arată exact ca astea, care sunt delicioase.
Mulțumesc.
Tarak. Este un nume asirian, nu-i așa?
Da.
Dar nu este numele meu real. Mi s-a dat.
- Care este numele tău real? - Mă îndoiesc că îl poți pronunța.
Este din munții din Hindu Kush, unde m-am născut.
Leonidas, nu-i așa?
- Tată grec, dle. - Apropie-te de foc.
- De unde ești, Bothos? - Sunt din armată.
Este tot ce am știut vreodată.
M-au luat de pe străzi, m-au instruit, mi-au spus că pot mai mult.
Spune-mi, Bothos. Te simți mai bun sau mai rău?
Macros?
Am scăpat cu viață fugind din Numidia.
Nu m-am oprit până nu am ajuns în Grecia. Apoi am alergat ca sportiv.
Acum fug pentru viața mea din nou.
Suntem cu toții departe de case.
- Asta trebuia să fie ultimul meu tur. - Încă ar putea fi.
Am pus ochii pe o fermă în Tuscany, unde soarele rănește pielea.
Brick...
Ce fel de nume este asta, oricum?
Pe scurt, dle... de la Ubrickulius.
Mama ta trebuie să fi fost... înțeleaptă.
Era al naibii de comică.
"Brick" este, atunci.
Dormiți. O să rămân primul de pază.
- Generale. - Unde sunt oamenii mei?
Cu Zeii voștri.
Trădătoareo!
Ar răspunde acuzației tale, dar nu poate vorbi. Știi de ce?
Era o copilă când a venit la noi căutând adăpost.
Satul ei fusese măcelărit ca pedeapsă că s-au opus conducerii romane.
Ca să dea un exemplu, i-au ars ochii tatălui ei.
I-au violat mama până când a implorat să fie ucisă.
Etain a fost forțată să privească...
înainte să fie și ea violată.
Și în cele din urmă i-au tăiat limba ca să nu mai poate vorbi de rău
afurisitul de Imperiu Roman.
A mers spre nord și a venit la noi căutând adăpost.
Am crescut-o și am făcut-o una de a noastră.
Și când s-a făcut mare, am trimis-o înapoi la voi,
să simuleze loialitate și să vă aducă în mâinile noastre.
Armata este încă dispersată.
Când se întunecă, intrăm.
Vino.
Haide.
Brick, Bothos, cu mine. Voi restul, supravegheați perimetrul.
Generale.
- Legiunea? - Doar eu și o mică cohortă am rămas.
La naiba.
Rahat.
Haide.
Lăsați-mă.
Taci.
- Avem nevoie de un topor. - Plecați!
Nu o să te abandonăm, dle.
Ce a mai rămas din legiune este la comanda ta. Acum pleacă.
Trebuie să plecăm.
Pleacă acum!
Du-i acasă.
Asta e pentru Legiunea a IX-a.
Unde e Thax?
Am avut o problemă mică de rezolvat.
Am cascheta Generalului. El unde e?
N-am reușit să-l eliberăm. Haide.
Am venit până aici degeaba!
La naiba.
Vezi ce-ai făcut?
Înainte să mori, află că oamenii care au făcut asta
nu vor trăi să-ți spună povestea.
Atunci să trecem la treabă.
Romanii tăi ar fi trebuit să știe că fierul rece nu se îndoiește, se rupe.
Ce mai așteptați? Vă temeți de mine?
N-are nimeni curaj?
Să vedem din ce ești făcută, lupoaico.
Haideți!
Trebuie să ne mișcăm cât timp suntem înaintea lor.
- Pe terenul ăsta? - Unde ei ezită, acolo mergem.
Continuăm să ne mișcăm. Spre nord.
Dar liniile noastre sunt la sud.
Și acolo ne vor aștepta.
Nu putem să-i întrecem.
Trebuie să-i păcălim.
Mergem spre nord, să ne piardă urma, apoi spre vest, și în final spre sud.
Ar putea dura chiar săptămâni.
Suntem departe pe teren inamic. E singura șansă de a ajunge acasă.
Haideți!
Vei avea nevoie de asta, centurionule.
Etain, tu ești răzbunarea mea.
Trimite-le trupurile în iad, și adu-mi capetele lor.
Când picții pleacă după tine, nu se opresc niciodată.
Pot să alerge ore, să călărească zile. Abia mănâncă și se odihnesc rar.
Etain, ca o lupoaică, a învățat să vâneze de la naștere.
Jumătate simțuri, jumătate instinct.
Poate să citească pământul, să caute semne,
să te hăituiască, iar apoi se apropie să omoare.
Acum vânează romani.
Acum noi suntem prada.
Mișcați-vă!
Opriți-vă!
- Leo, trebuie să ne mișcăm! - Nu. Trebuie să ne odihnim.
- Nu pot să mai alerg. Mi-e frig. - Cară-l.
Brick, găsește un adăpost ferit de vântul ăsta.
Destul. Ajutați-mă.
Ne încetinește. Doar un semn, și mă ocup de el.
Trăim împreună sau murim separat. Începând cu tine.
Poți să rămâi cu ei,
eu la prima ocazie mă despart.
E înmormântarea ta.
Când își vopsesc fețele în albastru cu cardamă,
e mai mult decât o decorație.
E un ritual sacru.
Pentru picți, înseamnă că mai degrabă mor, decât să dea greș.
Pentru ei înseamnă... că nu mai e cale de întoarcere.
Acești oameni sunt cei mai iscusiți pe care i-am văzut vreodată.
Oare sunt vrednic să-i conduc?
Tata m-a învățat că în viață, datoria și onoarea sunt presus de toate.
Un om fără cuvânt e asemenea unui animal.
I-am promis generalului că-i voi duce soldații acasă.
Asta e sarcina mea.
Asta e datoria mea.
Nu e rău pentru un grec. Haideți.
Beți cât e cald.
- Ce-i ăsta? - Stomacul.
Conținutul e pe jumătate digerat.
Încercați. E bun.
Quintus. Îl vor auzi de la kilometri depărtare.
Ce e?
Mișcați-vă!
Pe aici!
Mișcați-vă. Haideți.
Urcați!
Haide!
Vin!
- Se apropie. - Haideți! Înaintați.
Haide. Dă-mi mâna!
Nu!
La naiba!
- Trebuie să sărim. - Ai înnebunit?
- Sari! - Fie.
- Nu pot. - Ba poți!
Poți!
Nu! Tarak!
Ești teafăr? Vino încoace.
- Apucă-l. - L-am prins.
Unde e Tarak?
L-am pierdut.
Thax, Macros?
Hai să ieșim.
Haide.
Dă-ți tunica jos, te va încetini.
La naiba.
- Poți să mergi? - Da.
Atunci poți să fugi.
Ne-au urmărit în aval.
Așa. Nu vă opriți.
La naiba!
- Ne-a luat urma. - Vrăjitoare blestemată. Cum face asta?
Nu e magie. Caută urme. Vântul îi suflă din spate.
- Ce fac? - Așează tabăra peste vale.
Nu mă interesează dacă știm unde sunt.
N-o să se aștepte la noi.
Bothos, ai grijă de Leo.
- Ce vreți să faceți? - Echilibrăm puțin balanța.
Haide.
Quintus!
Unde e?
De ce ne vânați?
Unul din oamenii voștri l-a omorât pe fiul Regelui.
Gorlacon a jurat răzbunare pe capetele voastre.
Omoară-l odată!
Prietenii tăi de peste râu sunt deja morți.
Nu!
Lăsați-l să sângereze.
I-au luat capul.
- Bothos! - Au avut aceeași idee ca tine.
Nu-și mai apără viața sau țara.
Au jurat răzbunare prin sânge.
Nu vor renunța...
... până nu le vom cerși moarte.
Ești pregătit să te pui în genunchi și să cerșești?
- Am terminat. N-avem speranță. - Speranță?
Despre speranță se cântă și se scriu poezii.
Asta te face legendă, Bothos. Iar legendele au parte de femei.
Ce trebuie să fac?
Să te miști, cât mai avem întunericul de partea noastră.
Zeii ne-au abandonat. Acum noi ne scriem soarta.
Macros.
Nu pot să țin pasul.
Macros, măcar așa unul din noi o să reușească.
- Nenorocitule! - Nu te smiorcăi, Macros.
O să te omoare mai repede dacă nu te smiorcăi.
Nu mă lăsa! Thax!
Thax!
Veniți!
Ar trebui să ne ferim de locul ăsta.
Avem nevoie de hrană și de odihnă.
Unde mama naibii am nimerit?
- Mă duc după apă. Stai de pază. - Da.
E în regulă.
Nu vrem să-ți facem niciun rău.
Cine sunteți și ce căutați aici?
Brick, treci înapoi.
Treci înapoi!
Te las în pace, atunci.
Nu am nimic de valoare.
Nu suntem hoți, suntem soldați.
Avem nevoie de hrană și adăpost.
Avem un rănit care are nevoie de ajutor.
Încercăm doar să ajungem acasă.
Ia-o.
Nu vreau să-ți fac niciun rău.
Numele meu e Quintus Dias.
Arianne.
Vorbești limba mea.
Iar tu o vorbești pe a mea.
Ești din garnizoană?
Credeam că nu mai înaintați atât de departe spre nord.
Care garnizoană?
- La două zile spre sud. - Au venit aici?
De unde crezi că-ți știu limba?
Fac tot ce pot să-i descurajez.
Ei cred că sunt vrăjitoare...
... așa că mă lasă în pace.
De obicei merge la ceilalți.
La voi de ce n-a mers?
Suntem prea obosiți să ne temem.
Am fost 3.000, iar acum suntem numai trei.
Dă-mi-o mie.
Brick, lasă cuțitul jos.
Bothos, e o garnizoană romană la două zile de aici.
Probabil sunt la granița de vest, în Mentieth.
Două zile?
Să ne uităm la prietenul tău.
Quintus, ce face?
E pictă și e femeie.
Două motive să n-avem încredere în ea!
Asta va opri sângerarea.
Ciuperci?
Miroase bine.
Ce-ți face piciorul? A mers magia vrăjitoarei?
Quintus, ciupercile.
- Ce? - Încearcă să ne otrăvească.
De ce ți-a mai vindecat piciorul dacă vrea să ne omoare?
Ciupercile au dungile albe.
E bine să le recunoști.
E bună.
Chiar e bună.
- E delicioasă. - E bună.
Oamenii tăi sunt foarte agitați.
Ar trebui să fie.
Un demon ne urmărește zi și noapte.
Un demon?
Ei îi spun Etain.
O cunoști?
Dacă Etain vă vânează, sunteți ca și morți.
Foarte încurajator.
Sufletul ei e ca un potir gol.
Doar sângele roman îl poate umple.
Unde e Arianne?
A plecat să ne pregătească micul dejun.
Ești bine?
E pentru momeală?
De unde vin eu e nepoliticos să întrerupi un bărbat în toiul nevoii.
De unde vin eu e corect să avertizezi bărbatul
când își face nevoile pe micul dejun.
Bun argument.
Cred că a fost furtună azi-noapte pe dealuri.
Vino!
- Necazuri. - Să plecăm de aici. Bothos.
E prea târziu.
Ascundeți-vă în magazie și nu scoateți un sunet.
Vrăjitoareo, urmărim niște romani.
N-am văzut niciunul.
Uită-te dacă trebuie.
Să nu-ți lași putoarea în casă.
E tot ce am.
Ce s-a întâmplat, Etain? Ți-a mâncat pisica limba?
Etain, nu! Moartea ei e un blestem asupra noastră.
Te-am pus în pericol. O să plecăm.
Dacă plecați acum, o să fiți jupuiți până la lăsarea nopții.
Stați până în zori, și prietenul tău va fi pregătit pentru călătorie.
Sunt poporul tău.
Ei nu sunt poporul meu.
Nu de când Gorlacon m-a acuzat de vrăjitorie și mi-a făcut asta...
... să mă însemne ca proscrisă,
și să mă izgonească să-mi duc zilele aici, singură.
Ce planuri crude ne mai ascunde soarta?
Să găsim adăpost în casa dușmanului.
E înger...
... sau demon?
- E liber. - Bine.
Odihniți-vă.
Sunt un soldat arțăgos...
... dar nu sunt prea încăpățânat încât să nu recunosc când greșesc.
Îmi pare rău că te-am judecat greșit.
Am spus-o.
- Se face frig. - Mulțumesc.
Ne-ai oferit adăpostul casei tale și căldura focului tău,
și ți-ai pus viața în pericol pentru noi.
De ce?
Nu datorez loialitate nimănui, ci doar cui aleg eu.
Mâncare pentru călătoria voastră.
Mulțumesc.
Mult noroc, romanule.
Mult noroc, vrăjitoareo.
Bothos, ridică-te. Haide.
Piciorul meu!
Privește! Arde focul.
Hrană caldă și un pat uscat. Haide.
Agricola s-a retras.
Împăratul Hadrian a ordonat formarea unei linii defensive la sud.
Au renunțat la pământul pentru care am luptat.
- Și noi ce facem? - O încurcăm.
Cum reușește asta?
Nu știu cum sunteți voi, dar eu am obosit să tot alerg.
- Asta e tot ce am găsit. - Folosește-le bine.
Pentru Virilus.
Pentru Legiunea a IX-a.
Bothos, ne încolțesc. Zidul de vest!
Brick!
Haide!
- Cât crezi că mai e? - Nu știu.
O zi călare. Poate două.
Ești destul de aproape, Thax.
Drăcie!
Credeam că e un pict.
Am crezut că ești mort.
Unde e Macros?
L-au prins lupii.
Doar noi am mai rămas?
Măcar am scăpat noi trei!
- Încă n-am ajuns acasă. - Ce tot spui?
- Ar trebui să fim la graniță. - Nu.
Agricola a primit ordin să se mute.
Deci Roma a renunțat în sfârșit la haznaua asta, nu?
Nu pot să spun că-mi pare rău.
Atunci noi am luptat degeaba.
- Ce s-a întâmplat cu băiatul, Thax? - Nu știu despre ce vorbești.
Ăsta e planul lui Hadrian? Un zid?
Cui îi pasă? Am reușit.
- Să mergem! - Bothos, stai!
Ușurel, centurionule.
Thax, ce faci?
Mă asigur că ne-am înțeles.
Am înțeles că mulți oameni au murit din cauza ta,
și vei plăti pentru asta.
Cum am știut eu că exact asta gândești?
Bothos!
Raportul ăsta îmi confirmă cele mai negre temeri.
Ți-ai purtat războiul, soldat. Ai câștigat recunoștința Romei.
El te va conduce în camerele mele, unde vei fi hrănit.
Pari înfometat.
Nu ne putem întoarce în rușine la Roma.
E mai bine ca soarta Legiunii să rămână un mister,
decât să fie cunoscut adevărul înfrângerii sale.
Dacă se află, toate triburile și popoarele se vor ridica împotriva noastră.
E un risc prea mare.
Atunci ne-am înțeles?
Soarta Legiunii a IX-a va fi ștearsă din condici.
Da.
Sper că mâncarea ți-e pe plac.
Ți-am adus niște vin.
Măcar atât putem face pentru un erou al Romei.
Astfel își cinstește Roma eroii?
Vreți să îngropați adevărul, și pe mine odată cu el?
E un risc prea mare.
Unde te duci?
Unde mi-e locul.
Traducerea: Avocatul31/BRiLi Subtitrări-noi Team
www.subtitrări-noi.ro
Nu!
Se pare că viața mea e din nou în mâinile tale, vrăjitoareo.
Numele meu e Quintus Dias.
Sunt un fugar al Romei.
Iar ăsta nu e nici începutul, și nici sfârșitul poveștii mele.